Noen ganger drømmer jeg om et tre, og treet er mitt liv.
En grein er han jeg skal gifte meg med, og bladene barna vi får.
En annen grein er min skrivende fremtid. Og hvert blad er et dikt.
Enda en grein er en glitrende akademisk karriere.
Men her jeg sitter og prøver å velge, -
- begynner bladene å gulne og blåse vekk.
Helt til treet står nakent.
Ny utgave av St Botolph's Review.
Tom.
-Tom, hvor er bladene? -De ligger fremdeles hos trykkeren.
-Jeg så deg selge dem. -Å, det stemmer.
-De anmeldte meg ikke? -Å, jo da, de anmeldte deg.
Under lyrikk, side 11.
"Kommersielt, småborgerlig poetisk -
- nakent ærgjerrig. -Ikke særlig flatterende.
-Hvem i helvete tror de at de er? -Spør om du tør.
Lanseringsfest hos Kvinneligaen i kveld. Klokka åtte.
FALLGRIEFS VENNINNER
Hvor er han som skrev det?
De greiene om deg?
Nei, han som skrev "Fallgriefs venninner".
-Denne Edward Hughes. -Ted? Han er der borte.
-Jeg har lest diktene dine. -Hva?
Jeg skjønte det var ekte vare straks jeg så dem.
Store, påtrengende. Ikke pludrende babydikt som de andres.
Skal vi danse?
Kolossale. Praktfulle. Stormkast på stålbjelker.
-Du like? -Jeg like.
Å, skjønne diamant som ikke kan ripes.
-Hvem pokker er du? -Sylvia Plath.
-Hun med diktene ... -...som du rev i filler.
Det var redaktøren.
Han må ha visst at du var så pen.
-Det er dere jo alle. -Ja, -
-jeg er det.
Jeg har en forpliktelse der inne.
Herregud!
Jeg beholder denne.
... svarte marodør.
En dag blir han min død.
"En dag blir han min død?" Litt morbid, kanskje?
-Han er min svarte marodør. -Spenn ikke håpet for høyt.
-Å? Hva har du hørt? -Den gjengen bryr seg bare om lyrikk.
Alt annet er bare adspredelser. Deriblant faste kjærester.
Også pene amerikanske med Fulbright-stipend og røde sykler.
Ted Hughes. Edward Hughes...
Sylvia Plath. Ted Hughes. Mrs Sylvia Hughes.
Over med deg!
-Hvilket? -Det der.
-Hvordan pokker vet du det? -Lyset er tent.
-Hva skal du? -Unna.
Pokker!
-La meg prøve. -Her.
Hva prøver du på? Faen!
Faen.
-Hvem er det? -Jeg ser etter Miss Sylvia Plath.
Hun er ikke her, så pigg av!
Unnskyld!
Kan du si at Edward Hughes, Ted Hughes, var innom?
Du er sein.
-Han var her. -Hvem?
Din svarte marodør. Han og lekekameraten hans, sørpe fulle.
Kasta stein på vinduet mitt. Trodde vel det var ditt.
-Hva sa han? -Ikke noe forståelig.
Sylvia... Han la igjen en adresse.
Henry King tygget hyssingbiter.
De la seg som en vase i innvollene.
Nei, det er magi.
Det er ikke om magi. Det er magi.
-Da Henry skrek: "Å, venner ... -Ekte magi.
Ikke å dra kaniner opp av hatter. Besvergelser, -
- seremonier, ritualer, hva er det egentlig?
Det er dikt.
Så hva er en dikter? Han er en sjaman.
-Eller hun er. -Et jævlig godt dikt er et våpen.
Ikke som et luftgevær. En bombe. En jævlig diger bombe.
Derfor lar de barna få lære dem på skolen.
Så de ikke roter rundt på egen hånd. Tenk om en sonett gikk av ved et uhell.
Pang!
-Drikk. -Drikk.
Sylvia.
-Kom igjen, Sylvia. -Opp. Kom igjen.
Om det er deg som ildner disse døtres hjerter mot sin far.
La ikke kvinnevåpen, våte tårer, flekke til mitt kinn!
Nei, dere perverse hekser, jeg skal ta slik hevn -
- at hele verden...
Hva, det vet jeg ikke ennå, men det skal ryste verden.
Du tror jeg gråter. Nei, selv om jeg har god nok grunn.
Mitt hjerte vil bli knust til smuler -
- og før jeg gråter, vil jeg bli gal.
Kom igjen, Ted.
Jeg kjenner dere godt, og ser på deres tomme villskap.
Slik vil jeg likne solen, som lar de stygge skyer -
- skjule skjønnheten til den påny står frem.
Fortere!
Om hele året var en lek, blir leken like kjedelig som arbeid.
Det som kommer sjeldent, det er ofte ønsket.
Så når jeg kaster vrak på lettvint liv og sletter gjeld jeg ikke har...
Fortere!
Kjære Julie, hvorfor så vakker?
Skal jeg tro at flyktig død kan være kjærlig?
Og at det fæle udyr holder deg som elskerinne?
I frykt for det så blir jeg her hos deg.
For aldri mer fra dette mørke slott å vandre bort...
Her vil jeg bli, blant orm som dine kammerpiker er.
Å, du...
Mine lepper, pustens port, forsegler ærlig kyss. En evig pakt med døden.
Til min elskede!
Og slik, med et kyss, jeg dør.
Hvordan fikk du det arret?
Jeg prøvde å ta livet av meg for tre år siden.
Jeg brøt opp skrinet hvor mor hadde sovetablettene.
Gikk ned i krypkjelleren under huset.
Tok tablettene og sovnet.
Har du noen gang hatt noe du gjerne skulle visket ut?
Nei.
Og?
Og jeg tok for mange, og spydde.
Tre dager senere ble jeg funnet av min mor og bror, som trakk meg ut.
Og arret?
Jeg rev opp kinnet på betongen da de trakk meg ut.
-Et minne om døden. -Ja.
For jeg var død.
Men våknet igjen.
Som Lasarus. "Lady Lasarus," det er meg.
Du ville ikke gjort det om du visste.
-Hva da? -Hva som fins der nede.
Herregud!
Se.
Kuer er svært intelligente. Visste du det?
Jaså?
Ikke mange tror det.
Hva tror du de foretrekker? Milton eller Chaucer?
Tydeligvis Chaucer.
Mine damer, jeg byr dere "Kvinnen fra Bath".
Erfaring, skjønt ingen autoriteter finnes på området, -
- gir meg rett til å tale om ekteskapets vanskeligheter.
Mine herrer, fra jeg var tolv, takket være allmektige Gud, -
- har jeg hatt fem ektemenn stående i kirkeport.
"23. august 1936. Vi takker for tilsendt manuskript, -
- men har for tiden ikke bruk for det."
"Det returneres herved. Vennlig hilsen, bla, bla, bla."
-Hvor mange i dag? -To. De gikk rett ut igjen.
Jeg har skrevet ut fire nye kopier av manusene dine. Nå er sju ute.
Sylvia!
Våkne!
-Hva er klokka? -Glem klokka. Se her.
Gratulerer med førsteprisen for "Hauken i regnet," i Poetry Centres ...
Du vant!
Visste ikke engang at jeg var med!
-Vet du hva dette betyr? -At din lyrikk blir utgitt.
-Og? -At vi drar til Amerika?
Og?
Det Gud har forent må intet menneske oppløse.
Nei, Daniel, ikke der, kjære. Sett den der. Mye bedre.
Jeg skulle gjerne ha bundet opp denne.
-Mamma! -Elskling.
Velkommen hjem, elskling. Å, så pen du er.
-Min kjære. -Så dette er overmennesket?
Hyggelig å treffes, fru Plath. Sylvia har fortalt så mye.
Jeg håper for begges skyld at noe av det er sant.
La bagasjen stå, Sam og Daniel tar den.
-Hva synes du? -Fremdeles for tynn.
Om Ted.
-Han er svært ... -Hva da?
Jeg vet ikke... Annerledes.
-Kan du aldri være glad for min skyld? -Hvordan skal han forsørge deg?
Jeg vil ikke bli forsørget.
Han vil bli en stor lyriker.
Han vant nettopp en stor lyrikk- konkurranse med W.H. Auden som dommer.
Virkelig?
Og jeg har spart opp penger.
-Og når de tar slutt? -Mor, jeg har fått en lærerstilling.
Jeg kan selge historier til de dumme bladene.
-Jeg vil bare ditt beste. -Han er det beste for meg.
-Hva vil du jeg skal si da? -At du liker ham.
-Elsker du ham? -Jeg elsker ham.
Da liker jeg ham.
Å, fru Bergstrøm. Hallo, hvordan står det til?
-Så hyggelig å se deg. -I like måte. Du er så pen.
-Takk. Min mann Ted. -Hyggelig å treffes.
-Vi har hørt så mye om deg. -Hvordan har dere det?
Vi har det så fint.
Du får oss til å føle oss hjemme. Ikke sant?
Om jeg lukker øynene, kunne jeg vært hjemme i Mitholmroyd.
Skjørtekanten foran! Elizabeth, hils på Ted.
-Ted, Elizabeth Brookes. -Du er litt av et kupp.
-Ted vil bli en stor lyriker. -Den siste boken hans fikk...
-New York Poetry Centre's lyrikkpris. -Den er god. "Hauken i regnet".
-Har du lest den? -Naturligvis.
-Hva syntes du om diktet om giraffen? -Hør den aksenten.
-Det var ikke noe dikt om en giraff. -Si noe mer.
Jeg trenger en drink. Unnskyld meg.
-Er dette Sylvias far? -Ja. Bier var hans spesialitet.
Alt han tenkte på. Før krigen, hjemme i Tyskland, -
- kalte kollegaene ham "der Bienenkönig".
-Det betyr ... -Bikongen.
Ja, det stemmer. Det var Otto. Bienes konge.
Du må unnskylde mine venner, Ted. De har ikke hatt dine fordeler.
-Som er? -Å måtte slåss for det man vil ha.
Det er der for hun er forelsket i deg. Sylvia, mener jeg.
Å, Gud, det var ... Det var ...
Ikke for å være illojal, men det var mange andre gutter.
Men de skremte henne aldri.
Det var heller hun som skremte dem.
Du er ...
Du er veldig annerledes.
Jeg tror du skremte henne. Det er grunnen til at hun liker deg.
Tror du jeg vil såre henne? Det vil jeg aldri gjøre.
Vet du at vi fant henne rett under der du står nå?
Vi trodde hun var død, hun var så blek. Så hvit.
Noen vil bli funnet. Men ikke Sylvia. Hun bare -
- kravlet inn i et hull og ventet på å dø.
Vær snill mot henne.
Alltid.
-Jeg håper du liker fisk. -Jøss.
-Hadde du det fint? -Ja.
Endelig litt kjøligere. Det var så varmt før i dag.
Jeg ser så fæl ut fordi jeg begynte å bake.
Jeg lagde en ekte bløtkake, men den ble litt rar i solen.
Jeg kastet den, og tok fatt på en ny. Den ser bedre ut, så ...
Skulle du ikke skrive?
Noen menn ville vært glade for at deres koner er hjemme -
- og baker gode kaker til dem.
Jeg er glad. Men enda gladere om du skrev.
Jeg har hele sommeren til å skrive.
-Hvordan var turen? -Fin.
Jeg laget et dikt. Et godt.
Og du?
-Jeg er uttørket. -Fordi du ikke har noe å si.
Jeg er ingen ekte forfatter. Jeg duger ikke.
Du lager lekre kaker.
Vet du hva problemet ditt er?
Jeg har en mann som tror han kan lære meg å skrive lyrikk?
Det er ingen hemmelighet ved det. Du tar bare et emne og kaster deg uti!
-Du må skrive. Det er det lyrikere gjør. -Det er lett for deg å si.
Du bare sykler en tur og kommer hjem med et episk heksameter-dikt.
Jeg setter meg ned for å skrive, og kan begynne kakeutsalg.
Vet du hva ... Vet du hva problemet mitt er?
Det er at jeg ikke har et emne.
Romanen din, "Falkegården," hva handler den om?
-Om en pike som møter en gutt. -Nei, hva handler den egentlig om?
-Deg og meg. -Hva handler den egentlig om?
Meg.
En pike som tilbringer en sommer ved stranden.
-Nei, det er egentlig ikke meg. -Jo! Du sa den handlet om deg.
Det jeg prøver å si, er at du allerede har et emne. Deg selv.
Du viker unna hele tiden. Forkludrer det.
Pokker!
-Herregud. -Hva er det?
Tidevannet drar oss ut. Jeg klarer ikke å ro inn!
Folk har druknet på denne måten.
Jeg prøvde å drukne meg engang.
Jeg svømte så langt ut jeg kunne, men sjøen spyttet meg ut som en kork.
Den ville vel ikke ha meg.
Vet du hva som er rart?
Jeg var alltid lykkelig, helt til jeg fylte ni år.
Jeg var et helt menneske.
Så døde far.
På fem favners dyp ligger min far. Hans knokler omskapt til koraller.
Hans øyne er som perler.
"Ødelegg! Ødelegg! Ødelegg!" summer det i underbevisstheten.
"Elsk og skap, Elsk og skap" -
- kakler bevisstheten. Og verden hører bare elsk og skap-kaklingen.
"Nekter å høre summingen av ødeleggelse som ligger under."
"Ikke før den er helt nødt. Amerikaneren må ødelegge!"
"Det er hans skjebne".
Og til slutt dette diktet av Yeats.
Det illustrerer -
- poenget ganske godt.
Det håper jeg iallfall.
Unnskyld...
"The sorrow of love."
"Spurvenes krig i takskjegget."
"Den runde fullmånen og den stjernestrødde himmelen."
"Den høye sangen fra det evig syngende løvverket -
- har skjult klodens gamle, slitne rop."
"Da kom du med disse sorgtunge lepper."
"Og med deg kom hele verdens tårer."
"All sorg fra klodens kjempende skip. Hele byrden av dens talløse år."
"Og nå kriger spurvene i takskjegget."
"Den skjøre månen, himmelens hvite stjerner."
"Det skarpe suset fra urolig løvverk -
- vibrerer av klodens, urgamle, slitne rop".
Takk.
Mr Hughes, stemmen din er så kraftfull.
-Ja, men hva syntes du om ordene? -Ordene?
-Når kommer neste bok? -Når jeg har skrevet den.
Det må være fantastisk å være gift med en så stor lyriker.
Ja, det er det. Vil dere unnskylde oss litt?
Jeg er lei for det, men jeg er så sliten -
- og har en tykk bunke papirer å ta meg av. Kan vi gå...
Jeg må takke Merwin for anmeldelsen. Og Len Baskin er her, så jeg ...
Han som organiserte dette.
Ta bilen.
Ser deg senere.
Er Mr Hughes hjemme?
Nei.
Han sa han ville se på diktene mine.
Han sa det var OK.
Beklager om jeg forstyrret...
-Jeg beklager. -For hva?
Vet ikke ennå.
Hvem er hun?
Hvem da?
Hun er ingen.
En elev. Hun deltok i klassen for kreativ skriving jeg foreleste for.
Hun hadde skrevet en masse dikt. Jeg forbarmet meg.
-Tror du jeg knuller henne. -Gjør du?
Herregud! Dette stedet plager deg virkelig!
Disse inntørkede ondskapsfulle damene som stadig tror mennene deres -
- er ute etter lammekjøtt!
Jeg knuller henne faktisk ikke.
Men om jeg begynner å knulle elevene, skal du få vite det først.
Du, jeg...
Jeg var så sliten.
Jeg har organisert ting så jeg ikke skal bli fullt så sliten.
-Jeg beklager. -Det er ikke bare deg. Meg også.
Jeg klarer ikke å skrive her.
-Vi burde dra tilbake til England. -Og leve av hva da?
Vi klarer oss, elskling.
Jeg blir veldig sen.
Møt meg etter forelesningen.
Gå!
-Drittsekk! -Kutt ut!
Det er Sheila, Sandra ... Jeg vet ikke.
-Er hun forelsket i deg? -Hvordan faen kan jeg vite det?
-Hvorfor løp hun? -Hun var -
- sent ute, eller ... -Gud, du gjør meg til latter!
Maskinskriver diktene dine! Kaster bort tiden som lærer i stedet for å skrive!
Jeg burde få medalje for tjenester til anglo-amerikansk lyrikk!
For å vinne en jævla medalje må du skrive et jævla dikt.
Det har jeg jo ikke tid til!
Mens jeg sitter fast her i huset, knuller du elevene mine!
Greit, jeg knulla henne!
Jeg knulla henne. Ja! Og det var faen meg fantastisk.
-Hold opp! -Rumpa hennes, puppene...
Var det ikke det du ville høre?
Gå aldri fra meg.
Jeg gjør ikke det.
Ser du det?
Det er verden.
Side 14, på linje 14. Ja, side 14, linje 14.
Der er det en "E", ja ...
... nei, to "P"er. Tar du den?
Side 40.
Ja. Neste ... linje 8. ... neste, "Nymånens kurve".
Greit.
Etter "Hauken i regnet" sa de...
... håpet at din neste bok ville bli et antiklimaks.
Men denne gangen har du overgått deg selv.
På baksiden ... av omslaget.
Jeg har laget kaffe. Lyst på en kopp?
-Hei. Du må være Mr Alvarez. -Ja. Og du må være Mrs Hughes?
Nattskiftet?
Nattskiftet. Et dikt du trykket i "The Observer".
-Å ja! Det var et bra dikt. -Jeg vet det. Jeg skrev det.
-Er du Sylvia Plath? -Det er jeg.
Hyggelig.
-Har du skrevet noe annet ...? -Ja!
Jeg får snart ut en diktsamling. Kolossen.
-Gleder meg til å lese dem. -Takk. Det ville være en ære.
"Kolossen" av Sylvia Plath.
Jeg snakket med George i forrige uke. Han var svært optimistisk.
Det gjelder å sette et ansikt på et navn.
Å få navnet ditt er for dem ... og omvendt.
Vi har Charlie Hetheringham her fra TLS. Robinson fra Critical Quarterly.
"The Telegraph", og "The Times". Ser du ham med de svære ørene?
Det er lett, han er fra "The Listener" (Lytteren).
-Bra oppmøte. -Det er vel et bra tegn?
Klart det. Håp ikke for mye, men det er positivt.
Statstjenestemenn med bijobb som journalister.
Oppgaven deres er å bevare status quo.
Mr Robinson.
-Du glemte denne. -Å, takk.
Kommer du til å anmelde den?
Jeg tror ikke det. Pasternak har skrevet en ny...
Betjeman i neste uke, og E.E. Cummings...
Denne Sylvia er ikke helt på samme nivå.
Plath.
Stakkars liten. Kan ikke være lett for henne. Å være gift med det der.
Men bra party. Si takk til sjefen.
-Denne er bra. -Hva da?
Av Alvarez. Veldig bra. Hør.
"Diktene hviler i et er faringsgrunnlag som aldri kommer helt frem i lyset.
Og et sitat:
"Denne fornemmelsen av trussel, som om hun stadig plages av -
- noe hun bare skimter i øyenkroken. Det fremhever hennes arbeider."
-Og resten? -Det er en bra anmeldelse.
-Én anmeldelse? -Ja, men den er bra.
Hør da, det er tøft, du vet det vil bli tøft.
-Min første bok... -... vant priser.
Jeg tar den.
Hallo? Neida, ikke noe problem.
Ja. Neida, helt greit.
Ja. Ikke noe problem. Ha det.
Moira Doolan, hun fra BBC jeg fortalte om.
Jeg sendte henne ideen om radioserien for barn. Husker du?
-Nei. -Hun vil spise lunsj.
-Jeg tror hun er interessert. -Er det ikke kort varsel?
Ser deg senere.
Ha det!
Er det BBC?
Moira Doolan i Barneradioen.
Vet du når hun gikk?
Så du om hun dro alene?
Vet du om hun kommer tilbake i dag?
Jeg skjønner, det ...
Jeg søker en som muligens er sammen med henne. Edward Hughes.
Dette er Sylvia Plath-Hughes, og ...
Ikke den tonen!
-Hva faen foregår? -Hvor har du vært?
-Hva skjer? -Jeg har sittet her i tolv timer.
Hvor har du vært? Du dro i lunsj for 12 timer siden.
-Et lunsjmøte som ble til middag! -Jeg ringte BBC. De sa...
-Hun hadde et annet møte. -Vi møttes etterpå!
-Fiksjon er ikke din sterke side! -Vi spiste middag.
-Hvor var du? -Hun er middelaldrende!
Jeg elsker deg.
Gjør du?
En måneds forskudd, som depositum. Soveværelse, kjøkken, -
- et soveværelse til, eller kontor eller hva dere nå vil ha det til.
Her er stuen, som dere alt har sett.
-Ikke mye, er jeg redd. -Fantastisk.
-Kjempefint for David. -Å? Hva driver du med?
-Jeg er lyriker. -Å! Det er vi også.
-Du er ...? -Ted Hughes. Jeg henter litt vin.
-Jeg er Sylvia Plath. -Å, Gud, det er...
-Jeg ga Assia en bok av deg. Kolossen. -Fantastisk.
Jeg elsker diktene dine. De er så vakre. De er skremmende.
Det er noe ved dem som ikke slipper taket i en.
Hva er det?
Den beste anmeldelsen jeg noen gang har fått.
Vi har lurt på å flytte på landet.
-Blir det ikke ensomt? -Kom og ta en helg hos oss.
Ikke sant? Komme ned til Devon en helg. Komme ut av byen litt.
Gjerne.
Vil du enda høyere?
Jeg tar den.
Hallo?
Hallo.
Neida, bare bra med begge to. Og dere?
Og David?
Å, har han det? Det er bra.
Neida, det passer bra. Lørdag passer fint.
Ja. Ja.
Jeg gleder meg. Ha det bra.
Det var Assia og David.
De kommer en tur på lørdag. Det blir hyggelig.
Her er så inspirerende.
Godt å se deg og David igjen.
Ta hånden min, det er sølete.
Fantastisk suppe!
-Ta litt mer. -Nei takk, jeg klarer ikke.
La meg hjelpe deg.
Bare litt.
Alltid vært glad i mat.
Ted sier dere har den nye platen til Robert Lowell.
Hva da?
-Den nye Robert Lowell-platen. -Hva med den?
Kanskje vi kunne høre på den senere.
Fint.
Takk. Takk.
Unnskyld meg.
-Hva går det av deg? -Jeg ser deg.
Hva da?
-Må du ydmyke meg? -Ingen ydmyker deg.
Hvorfor bry seg? Du klarer det jo fint selv.
-Får jeg skjenke en dråpe? -Ja.
-Du skulle ikke gjort deg så mye umake. -Jeg begynner å synes det samme selv.
Takk, det er nok.
Takk.
-Du spiser ikke. -Nei, jeg venter på deg.
Jeg blir svært krenket om du ikke spiser.
-Vil du ha? -Nei, bare forsyn deg.
Klarer du å skrive, med barnet?
Jeg? Nei. Men Ted klarer det.
Og det er jo det som teller. Han er jo den egentlige lyrikeren her.
Sjøen brøt ennå voldsomt, og natten sivet in med disen -
- da den druknede sjømann ble fanget i garnet.
Lyset glimtet i hans tovete hår og marmorkalde ben.
Han kavet rundt i garnet med krampesprengte lårmuskler.
-Jeg tar oppvasken. -Jeg skal hjelpe deg.
Jeg insisterer.
Jeg vasker, du tørker.
Hva foregår her?
Ikke noe. Assia fortalte om en drøm hun hadde.
-Kan jeg hjelpe med noe? -Du og Assia drar i morgen tidlig.
Jeg er så sliten. Så sliten og...
Dere aner ikke hva jeg har gjennomgått. Jeg har to små barn...
Dere ville skjønt det om dere hadde hatt barn.
Jeg beklager.
Naturligvis.
-Når er du tilbake? -Jeg vet ikke.
Et par dager, kanskje tre.
Kommer an på hvor lang tid det tar.
-Hvor kan jeg ringe deg? -Har ikke bestemt hvor jeg bor ennå.
Folk er lei av å ha meg på gulvet. Et enkelt hotell, tenker jeg.
Du trenger ikke dra, vet du.
Jo, jeg må.
Sylvia?
Sannheten kommer til meg.
Sannheten elsker meg.
Hallo?
Jeg vet hvem du er.
Hallo.
Kom deg ut.
Dette er sinnets lys.
Om månen smilte, var det deg hun liknet på.
Tykk, rød og unnvikende... Din nakenhet ... skygger.
Hva er den lange hvite kassen nede i lunden?
Jeg sydet i hans blå ... Vår spissrotgang, så fin og enkel ...
Uten handsker jeg håndterer bikaken ... Mannens hvite smil ...
... så jeg ikke ser hva som er der inne.
En gud tok fatt i meg ...
Forsiktig, gjennom deres hvite svøp, som et forskrekket spebarn -
Jeg kan ikke forløse meg selv.
Landsbyens folk, de likte deg aldri, de danser og tramper på deg.
Og visste hele tiden det var deg. Pappa, din drittsekk, nå er det forbi.
Det er ...
Det er hva da?
Er det noe bra?
Bra?
Gud, ja.
Diktet "Pappa," metafor-bruken, måten det stiger frem av mørket på, -
- inn i en eksplosjon av raseri ... Så intenst!
Jeg tenker på å flytte tilbake til London.
Jeg sender flere så snart jeg kommer i orden.
Sylvia...
-Jeg vet det har vært hardt for deg. -Nei.
Jeg har aldri hatt det bedre.
Og har aldri skrevet mer. Det er som om ...
Nå som han er borte, er jeg fri. Endelig greier jeg å skrive.
Jeg våkner ved tre-firetiden, for det er den verste tiden.
Og jeg skriver til det lysner.
Det kjennes som om Gud snakker gjennom meg.
-Og nå den lille purpurstjernen. -Her oppe.
Sett på alle sammen.
Vi har snøfnuggene. Greit.
-Hvor skal han bo? -Der.
Så fin hun er!
Hallo?
-Hallo? -Ja...
Beklager å forstyrre, jeg bor over deg. Lyset har gått, -
- og jeg har ikke varmtvann. Barna mine er der oppe ...
Strømmen er avstengt.
I det øyeblikk du trenger varme og lys for å opprettholde livet -
- stenger myndighetene strømmen.
-Hvorfor? -For å styrke nasjonens karakter.
La gasskomfyren stå på for varme, og for å varme vann til vask.
Her har du noen stearinlys og fyrstikker.
Takk.
Du må tro jeg er en dum amerikansk megge.
Neida! Jeg antok at du var kanadier.
-Ja. Vel, tusen takk. -Ha det.
Hallo, kjære. Denne er til deg. God jul, skatt.
Jeg kom ikke bare for å treffe dem, men deg. Se hvordan du har det.
Jeg savner deg. Dere alle.
Julen er jævlig tøff.
Kan vi prate litt? Sette oss litt?
Knuller du henne fremdeles?
Jeg har falt langt.
Månen ser intet av dette.
Og barlindens melding er mørke.
Mørke og stillhet.
Jeg vet ikke noe annet å gjøre.
Jeg kan ikke ...
Jeg kan ikke gå tilbake til henne, men elsker henne slik at det ...
En til?
Takk.
Dette er fint.
Og "Lady Lasarus," det om det mislykte selvmordet, -
-fortvilelsen, -
- den overveldende følelsen av forutanelse, men uten spor av -
- sinne, hysteri, eller bønn om medynk.
Bilderikdommen.
Slike redsler, men uttrykt med -
- kjølighet, -
- som en morders tilståelse.
Har du en tittel til romanen ennå?
-"Glassklokka". -Når kommer den?
På nyåret.
-Får jeg lese den? -Det er en pliktjobb,
Har du et askebeger?
-Ja visst. Jeg visste ikke at du røykte. -Jeg gjør ikke det.
-Jeg begynner nå. Prøve nye ting. -Virkelig?
For eksempel?
Jeg funderer på å få en elsker.
Så glamorøst. Hvem er han?
Hør, -
-jeg vet hva du føler. -Nei.
Jo.
Vi har, vi deler en felles...
Jeg ...
Jeg prøvde å ...
Hvordan?
Samme som deg. Sovepiller.
Jeg tok for mange.
Alle gjør jo det, ikke sant?
Noen ganger føles det som om jeg -
- ikke er hel.
Jeg er hul.
Det -
-finnes intet bak øynene mine. Jeg er et negativ av et menneske.
Det er som om jeg ... aldri har tenkt noe.
Aldri har skrevet noe. Aldri følt noe.
At alt jeg ønsker er mørke.
Mørke og stillhet.
Jeg vet én ting om døden. Den er ikke -
- en gjenforening eller hjemkomst.
Det er ikke ... livet ditt flimrer ikke forbi ditt indre blikk.
De manglende bitene faller ikke på plass. Det er bare ...
Alt er bare dritt. Det er ingenting.
Så hva gjør man når livet -
- blir så ille som det kan, -
- og så bare blir verre? -Man fortsetter bare.
Hør...
Du er så pen.
Og har et skjønt sinn.
Og du er en stor ...
En stor lyriker.
Og du og Ted, forstår hverandre på måter som -
- andre bare kan drømme om.
-Kast ikke vekk alt på grunn av... -Jeg vil ikke høre navnet hennes.
Jeg skulle til å si, "på grunn av et eventyr".
Er det noe galt?
Jeg skal dø. Jeg dør snart. Hvem skal ta seg av barna mine?
Jeg skjønner ikke. Hva mener du? Er du syk? Har du vært syk?
-Nei, jeg er ikke syk. -Jeg skal ringe lege...
Nei, gjør ikke det!
De kobler en til e-verket og fyller en med gnister.
-Ja, beklager. -Nei, jeg beklager.
Jeg er bare så i ulage...
Det er min skyld alt sammen.
Jeg klarte bare å tenke på hva som ville skje om noen tok ham fra meg.
Om man frykter noe nok, kan man få det til å skje.
Den kvinnen... Jeg mante henne frem.
-Oppfant henne. Skjønner du? -Nei ...
Det er bare at jeg er så sliten.
Om jeg bare fikk sove litt, jeg er så utmattet.
Kanskje vi kan få noen til å se til barna dine.
-Gud, jeg gikk fra dem! -Jeg går og ser til dem. Vil du det?
Bli her, du.
Du er en veldig snill mann.
Du minner litt om min far.
Hallo, Kate. Det er Sylvia.
Jeg har det bra... Kunne jeg komme innom?
Jeg skjønner...
Dr Hawkins, det er Sylvia.
Jeg ...
Jeg trenger hjelp. Jeg ...
Jeg tror ikke at jeg kan ...
... klare det.
Du ser -
- veldig godt ut.
Kom inn...
Vil du ha noe å drikke?
Gjerne.
Hva er det du vil, Sylvia?
Jeg ville bare se deg.
Jeg tenkte at du -
- kanskje ville se oss.
Jeg trodde noe var galt.
Alvarez sa at du prøvde å legge an på ham.
-Og folk sier du har begynt å ta piller. -Nei.
Gud, som jeg har savnet deg.
Jeg ble nesten gal.
Vi er ikke engang to mennesker.
Selv før vi møttes, var vi bare -
- disse to halvdelene -
- som gikk omkring med store, -
- gapende hull formet etter den andre.
Først da vi møttes, ble vi endelig en helhet.
Så var det som om vi ikke orket å være lykkelige, så vi rev oss i to igjen.
Vi burde dra tilbake til Devon til våren.
Dra tilbake til Devon. Bare vi, -
- barna og arbeidet.
Det vil bli som om alt dette aldri har hendt.
Og sommeren og høsten og denne skrekkelige vinteren -
- vil svinne hen før bladene spretter.
Det vil bli som et mareritt som aldri var virkelig.
Du elsker ikke henne slik som du elsker meg.
Med henne får du aldri det du har med meg. Det vet du.
Jeg vet det.
Gå fra henne.
Jeg kan ikke.
Hun er gravid.
-Er alt i orden? -Har du noen frimerker?
Jeg vet det er dumt, -
- men jeg må poste noen brev til Amerika i kveld...
Flypost, - og jeg har ikke frimerker...
Kan du ikke poste dem i morgen?
Nei. Da kommer det en pleierske...
-Og dessuten er jeg ikke her da. -Jeg skjønner. Jeg tror jeg har noen.
-Vær så god. -Takk.
Takk.
-God natt -God natt.
Skal jeg ringe til noen?
Nei...
Jeg hadde bare...
Jeg hadde bare en så skjønn drøm.
Kassen er lukket, den er farlig.
Det er ingen vinduer, så jeg kan ikke se hva som er der inne.
Det er bare et lite gitter.
Ingen utgang.
Sylvia Plath tok sitt eget liv 11. februar, 1963.
Hun ble funnet død på kjøkkenet etter å ha pustet inn gass fra ovnen.
Året etter utga Ted Hughes hennes siste diktsamling.
Samlingen "Ariel" ble en av århundrets mest leste -
- og gjorde Sylvia til et ikon for generasjoner av lesere.
I 1998 brøt Ted Hughes en 30 år lang taushet om Sylvia -
- ved å utgi "Bursdagsbrev" en rekke dikt om deres forhold.
Han døde av kreft få uker senere.